Paris, 3 juni 1940
Bussy, Frankrike En vecka senare
Det började med en storm i juni.
Dagarna innan föll tyska bomber i Paris utkanter för första gången.
Skräckslagna människor flydde från stan.
Men långt ute på landet kändes kriget ännu avlägset.
Jag förblev upptagen av kriget som jag redan utkämpade hemma.
Är du inte klädd än? Vi blir sena.
- Tror du att vi ska gå ut i dag? - Varför inte?
Min svärmor madame Angellier vägrade att se nederlaget komma.
Även när de första flyktingarna från Paris började komma.
Tre år tidigare hade jag gift mig med hennes älskade son-
-och flyttat till Bussy.
Med Gaston ute i krig lärde hon mig hur hans ägor skulle förvaltas.
Så varje månad besökte vi våra arrendatorer - på en söndag.
Då var bönderna hemma.
Var helt tyst. Då ser du hur de verkligen lever.
Hon tyckte om att ertappa dem.
Jag avskydde varenda minut av det.
- Har ni hört nåt från er son? - Nej, inte på över en vecka.
- Och ni? - Nej, inget från nån av våra pojkar.
- Folk säger att Paris ska falla. - Folk säger så mycket.
Lucile?
Madame, det är en stor gård och det har varit svårt utan mina bröder.
Skriv upp skulden till nästa månad.
Om jag gör undantag har Gaston inget hem att återvända till.
Och vad har han då krigat för?
Kom nu, Lucile. - Adjö.
De vill inte betala arrendet, men köper sidenstrumpor åt dottern.
Såg du?
Om man visar dem minsta svaghet så pungslår de en inpå bara benen.
När Gaston kommer hem ser han att han har en fru som kan...
Stanna! Stanna bilen!
- Vi borde köra tillbaka. - Nej.
Vi har potatis att köpa och fyra arrenden att inkassera.
Galning.
- Säcken ser tung ut. - Han klarar det.
- Vad är vi skyldiga er? - Fyra franc.
Tack.
Det kommer mer bilar på vägen. Från Paris.
Min far sa alltid: "Vill du se vad folk går för, starta ett krig."
Vad är det här?
Gå och se hur lång kön är.
Häng med!
Ursäkta. Min fru är hemskt trött.
Vi har gått ända från Paris. Kan hon vila i er bil?
Ja. Ja, ja, självklart.
Himmel.
- Är det våra? - Deras, alltid deras.
Ta skydd!
Anna!
Anna...? Anna?
- Tack. - Lucile.
Vi måste bort från vägen. Kör ni oss till närmaste ort?
Hallå! Du! Gå bort från min bil!
Lucile! In i bilen!
När jag säger till dig så lyder du!
Det här var alltså krig.
Paris var plötsligt i Bussy.
Kvinnor och barn flydde bomberna i jakt på mat och husrum.
Men fienden hade följt dem hit.
Madame Perrin. Det är Lucile, Gastons fru.
Ur vägen, för tusan! Ni måste fly. De kommer!
Övergivna folk, lita på den tyske soldaten!
Fransmän! I denna svåra tid tänker jag på de arma flyktingar-
- som går längs våra vägar och har förlorat allt.
Jag erbjuder dem min medkänsla och omtanke.
Med sorg måste jag berätta att vi i dag tvingas sluta strida.
Jag har i kväll frågat fienden om han är beredd-
- att tillsammans med oss och med äran i behåll söka sätt-
-att inställa fientligheterna.
Alla var rädda. Enligt ryktet var ett regemente på väg till Bussy.
Jag lämnade bara det nödvändigaste i Gastons kontor.
Hans mor brände hellre hans saker än lät en tysk soldat ta dem.
Kära bröder i Bussy.
En stor tragedi har drabbat vår nation.
Miljoner har flytt från sina hem, många tusen har mist sina liv.
Och en hel generation tappra unga mäns öde-
-förblir okänt.
Bara Gud vet vad som väntar oss-
- och det land som vi inte längre kan kalla vårt.
Vi måste stå fast tillsammans.
Vi måste glömma allt som skiljer oss från vår granne.
Vi måste förenas till ett väsen, en familj under Gud.
De är redan här.
Låtom oss bedja.
- Anna, stå upp. - Fader vår som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn, tillkomme ditt rike.
Ske din vilja såsom i himmelen så ock på jorden.
Giv oss i dag vårt dagliga bröd och förlåt oss våra skulder-
- såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Inled oss icke i frestelse, utan fräls oss ifrån ondo. Amen.
På bemyndigande och på order av marskalk Pétain-
- har en ny författning för den franska staten undertecknats-
- som garanterar rätten till arbete, familj och fosterland.
Ni är besegrade och vi bestämmer nu.
Alla skjutvapen måste lämnas in-
-på den tyska staben i morgon bitti.
Som vår führer skriver:
"Svärdet blir vår plog och av krigets tårar"...
- Hur länge stannar de här? - Jag vet inte.
Men jag vägrar att leva på tysk tid.
De som ska inkvartera en officer-
- ska återvända hem och förbereda för deras ankomst.
Vi tittar inte på honom. Vi pratar inte med honom.
God dag.
Madame?
Madame Angellier, jag är fänrik Bruno von Falk.
Ni har underrättats om min ankomst?
Madame? Jag ska försöka att inte besvära er.
Jag behöver bara ett rum och en arbetsplats.
Ursäkta.
Hoppas det inte gör nåt, men jag får inte bli sen.
Han sa inget om en hund.
- Gå hem! Det är utegångsförbud! - Må Gud välsigna dessa våra gåvor.
Må han välsigna de som inte kan dela hans rika håvor med oss.
Håll dem från faror, bevara dem.
- Amen. - Amen.
Madame? Får jag vänligen be om nyckeln till pianot-
-och skrivbordet?
Jag lovar er att de behandlas med största försiktighet.
Marthe ger er nyckeln.
God kväll.
Han spelar "Deutschland über alles" innan vi vet ordet av.
Hittade ni nånstans att bo?
Ja. Tack.
AKTA ER FÖR JUDARNAS AVSKYVÄRDA TYRANNI!
Har du sett den här?
Vi måste ta emot tyska pengar. Vi får inte gå ut efter nio.
Och Gud nåde dig om du ertappas med att lyssna på de Gaulle på radio.
Har ni fått nån?
En officer.
Det är väl priset för att ha byns bästa hus.
Och ni?
Ingen. Den enda fördelen med att ha det sämsta huset.
- Varför tittar hon på mig så där? - Vet du inte?
Din svärmor flyttade henne och hennes föräldrar till en lada.
Sen satte hon en Paris-flykting i deras hus och dubblade hyran.
Nästa!
Namn, yrke, adress.
Benoit Labarie, lantbrukare. Montmort-godset.
Nästa!
- Vicomtess. - Benoit.
Ursäkta. Din fru och dina barn var i kyrkan i går. Var var du?
Jag arbetade. Inte för att ni vet nåt om det.
Akta dig för vad du säger till dem.
Vi har hyrt av dem i generationer. De har bara gett oss sorg.
Vad heter "muta" på franska, Bonnet?
Jag föredrar att ni ser det som en gåva.
En gåva?
Tror ni att vi kan tala i enrum? Det är en väldigt delikat fråga.
Det var allt, Bonnet. Tack.
Ursäkta.
- Sätt er, varsågod. - Tack.
Det gäller Bonnets inkvartering hos oss på godset.
Han kommer från en mycket fin släkt.
Jag vill placera mina män bland deras likar.
Och alla i Bussy måste följa lagen.
- Även borgmästaren och vicomten. - Det gäller min fru...
Hon kan inte finna sig i tanken att det bor någon hos oss.
- Kan vi erbjuda er en annan tjänst? - Vad gör vi med min fänrik då?
Jag är övertygad om att vi kan placera honom någon annanstans.
Han kan bo på Labaries gård. Den hör till våra ägor.
Gå in, flickor.
Vi får tyvärr vänja oss vid det. Det och allt annat.
Vi hade inte haft män i byn på mycket länge.
Franska soldatmammor tittade på dem med avsky.
- Kan jag hjälpa dig? - De unga flickorna bara tittade.
- Du är vacker. Vad heter du? - Celine. C-E-L-I-N-E.
Celine? Kan jag få prata med dig?
Kan jag bära påsarna åt er?
Jag ska ändå åt det hållet. Ni kan säga "nej tack".
Det där ska inte vara här inne.
Du kommer inte att tycka om det.
Om det är nån tröst så hamstrar alla som har råd.
Min svärmor låtsades att vi stod enade i kriget.
Men de rika fortsatte sko sig och struntade helt i alla andra.
Såna som Benoit och Madeleine hade inte hamstrat om de kunde.
Det här är till er. Vi har mat över.
Om du vet vad jag menar...
Du måste sakna Gaston, en annan att prata med.
Ja, det gör jag.
Skriver du till honom?
- Vi vet inte var han är. - Skriv ändå. Det skänker dig tröst.
Benoit hade gjort allt för att byta med Gaston och strida som en man.
- Verkligen? - Ja, fråga honom själv.
Kan du...
- Kan vi hjälpa er? - Mina damer.
Det har skett en planändring. Jag ska inkvarteras hos er.
- Jag beklagar olägenheten. - De sa att vi bodde för långt ut.
Jag blev själv förvånad. Jag bodde på godset.
- Är ni officer? - Löjtnant.
Men våra rum duger inte. Vi har inte ens rinnande vatten.
Oroa er inte för mig.
Det här duger fint.
Den unge officeren njöt av att kunna riva upp deras liv.
Som om deras liv inte var svårt nog redan.
Och vår soldat då?
Varje kväll hörde jag honom.
Alltid samma okända musik.
Jag borde avsky honom, men fann lindring i hans närvaro-
-efter månader av tystnad.
Käre Gaston
Bubi!
Förlåt att jag stör er.
Hunden är inte min. Vi hittade honom i en övergiven by.
Han är åtminstone fransman.
Får jag?
Ert hem är vackert.
Det är inte mitt. Det är min svärmors.
- Pianot är ert, antar jag. - Varför tror ni det?
Jag tror inte att er svärmor är en musikälskare.
Min far gav mig det pianot.
- Spelar ni? - Ja.
Men svärmor vill inte ha musik hemma förrän min man är hemma och hör den.
Får jag sätta mig?
Stycket som ni alltid spelar...
- Jag känner inte igen det. - Inte så konstigt.
- Jag har studerat musik. - Inte den här.
Ni har skrivit stycket.
Jag var kompositör före kriget. När jag var nygift.
- Är ni gift? - Jag har varit gift i fyra år.
Och soldat i fyra år.
Hon måste sakna er.
Nej, inte direkt. Inte nu längre.
Hallå?
- Vad gör ni här? - Jag trodde att jag hade glömt nåt.
Så ni kom in utan att fråga?
Jag hör inte vad ni säger!
Förlåt.
- Har ni läst några brev? - Nej. Jag lovar.
Läs ett. Läs ett.
Högt!
"Blanc är gift och har fem barn. I flera månader har han haft"...
"sexuellt umgänge med en hälften så gammal kvinna."
"Han borde åtalas för osedlighet."
"Dubois säljer mat på svarta marknaden."
"Acar är kommunist, lögnare och homosexuell."
"Flyktingen spelar katolik i kyrkan, men hon är en smutsig jude."
- Vad är det för brev? - Från era grannar.
De väntade på oss i rådhuset.
Det är skvaller, inget mer. Folk gör bara upp gammalt groll.
- De borde brännas. - Om jag fick avgöra hade de bränts.
Min major har beordrat mig.
Det är min uppgift att läsa dem. Ni kan gå.
Varför gifte du dig med honom? Var det marken?
Din far förlorade ju all sin mark.
Nej. Min far var döende.
- Han ville hitta en bra man åt mig. - En rik man.
Vad har jag gjort?
Jag ser allt som pågår i detta hus.
- Han bad att få gå ut i trädgården. - Du skulle ha gått därifrån.
- Ska jag stanna i mitt sovrum? - Du ska vara en trogen fru!
Det är jag!
Hur kan du då tala, ens andas när du vet att din man har jagats-
- av de odjuren? När jag ser dem så vill jag klösa ut ögonen på dem!
Vad har hänt?
Vi har precis hört att...
Gastons förband är i ett arbetsläger i Tyskland.
Din man är krigsfånge.
Den här tysken är vår fiende. Förstår du?
Ja.
Madame?
Jag får inte prata med er.
Jag skulle ha trott er.
Jag tror att det var därför som ni kom in i mitt rum.
Jag beklagar.
Du tar arrendena i dag, Lucile. - Kom, Marthe. Vi blir sena.
Jag ska svimma. Kan du simma?
Vicomten låter inte byborna simma i sjön.
Förlåt, jag menade inte... Jag menade med din skada - kan du...?
- Vad hände? - Min häst föll.
Mitt ben fastnade.
Annars hade du stridit?
Ja. Det hade jag.
Nietzsche sa att en man är skapad för att vara krigare.
Har du läst Nietzsche?
Han sa också...
att en kvinna är skapad för att behaga krigaren.
Hans ben - hände det innan eller efter att ni gifte er?
Efter.
Vacker doft.
Jag kanske kan köpa en bukett för att liva upp mitt rum lite.
Madeleine, vi måste ta in djuren.
En vas vid min säng. Om det inte är nåt besvär.
Allt är där, madame Angellier. Ni får det dubbla i grannhuset nu.
Jag lärde mig det stycket som barn.
Min far lärde mig det.
Annas far lärde henne också.
- Är han...? - Han och min andra dotter kom bort.
Men de kommer snart hit.
Det får räcka med övning för i dag. Ska du inte gå ut och leka?
Håll dig nära huset.
- Hon är förtjusande. - Tack.
Ursäkta. Kan jag få låna lite tvål?
För att tvätta mig.
Fint väder.
Tack så mycket.
Jag beklagar.
Det är svårt när de bor så nära oss.
Jävlar! Nån har stulit våra kläder!
Fan ta er.
- Va? Det kan inte vara sant. - Jo, allt är borta.
Kom fram, din jävel! Jag ska klå upp dig!
Benoit? Sitt.
- Lämnade du inte in ditt gevär? - Jo. Det som var registrerat.
- Folk har dödats för mindre. - Jag behöver det.
- Ska du inte säga varför du är här? - Tysken.
I mitt hus. Han jagar efter Madeleine.
Officeren här kan säga till honom.
- Jag pratar inte med honom. - Det är inte vad jag har hört.
Jag kom inte för att kritisera dig. Jag vill bara få honom flyttad.
Snälla du.
Har ni ett klagomål mot en tysk soldat? Jag ber om ursäkt.
Tänker ni göra nåt?
Jag kan inte, vi har samma grad.
- Så en regel för oss och en för dem? - Det sa jag inte.
Vi förlorade kriget och ska inte förlora våra kvinnor.
Då skulle ni kanske ha tänkt på att skydda dem tidigare, min vän.
Snälla ni.
Jag ska försöka. Men det kan göra saken värre.
Säg åt honom att låta henne vara. Jag ber inte igen.
Vårt regemente ger sig av när som helst.
Jag kan inte stå ut med tanken att ni hatade mig.
Jag hatar er inte.
Bjud då in mig på te.
Det finns knappt nåt kvar. Era män har tagit allt.
Eller vin. Jag ska prata med Bonnet.
I gengäld begär jag bara att vi är hyggliga mot varandra.
- Vad är det för ont i det? - Min svärmor hade kastat ut mig.
- Jag har ingenstans att ta vägen. - Hon har kyrkan i kväll.
Hon är borta en halvtimme till. Bara ett glas vin.
- Hur blev ni soldat? - Jag kommer från en militärsläkt.
Det förväntades av oss. Mina bröder och jag tog värvning samma dag.
Era bröder - var är de?
En dog i Polen.
En annan i Normandie.
Den yngste for nyligen till Afrika.
Människor borde inte offras så här.
- Ingen av oss. - Jag kan inte tänka så.
Att ifrågasätta gör bara allt svårare.
Tror ni på kriget?
Jag tror på den gemensamma andan. Ingen av oss vill erkänna det-
- men enstaka individuella handlingar betyder ingenting.
Varför ser jag er alltid ensam?
När ser ni mig?
Glöm allt det här i två minuter. Kom nu.
Lucile!
Madame kommer. Gå ut i trädgården.
Fort!
Det är mig alla ska vara rädda för.
Hon kunde lätt skrämma iväg pesten.
Varför är det tänt överallt?
Jag ville bara tacka er. Ni var väldigt vänlig.
Det var länge sen som jag pratade med nån så här.
Jag tackar er.
God natt.
Lucile! Ja, du berättar väl för alla nu.
Det går an för dig. Jag bara jobbar.
Om jag inte hade kärleken...
Jag struntar i var han är född. De och vi är människor.
De kastade inte ut min familj. Du gjorde det.
Det var min svärmor. Inte jag.
Öppna ögonen, Lucile.
Våra män är inte bättre än de. Några är mycket värre.
Fråga din officer. Han vet. Fråga vad han har läst i breven.
Fråga honom vad han har läst om din man.
Du måste veta. Alla andra vet.
Hur kunde du låta dem kasta ut dig härifrån?
Lägg av. Min inkvartering är det värsta stället.
Tack.
Fast det har en viss charm.
Men bonden... En otrolig sadist.
Och hans fru?
Hon är snyggare än kvällens värdinna, det kan jag säga dig.
Jajamän! Varför frågar du?
Skit ner dig. Vad tror du att du är? Min chef?
- Håll distansen. - Predika inte moral för mig.
När vi skulle skjuta fångar var du inte lika trevlig.
- Jag sköt inte. - Det gjorde jag. Med nöje.
- Och du har aldrig sagt ett ord. - Vi var i krig.
Det är vi fortfarande, herr fänrik.
Hur länge har ni vetat?
Jag tyckte mig inte ha rätt att berätta det för er.
Du visste, va? Att din perfekte son har haft ett förhållande-
-från innan vi träffades!
Du skulle se hur många av breven som är om dig!
Du har tjatat om att du önskade dig ett barnbarn. Nu har du ett.
Hon heter Simone!
Behåll dina dumma små hemligheter! Jag bryr mig inte.
Får jag spela nåt för er?
Det är väldigt vackert.
Vad är det?
Jag gifte mig med en man som jag mött två gånger.
Jag försökte övertyga mig själv om att vi var förälskade.
Jag kunde lika gärna ha varit död.
Det går inte.
- Lucile? - Jag kommer!
Madame vill prata med dig.
Kommer du ihåg madame Perrin?
Ja, självklart.
Varför har ni lämnat den fria zonen?
Min son dog i Normandie när tyskarna ryckte fram.
- Jag fick lov att besöka hans grav. - Tråkigt att höra.
- Hur är det i Lyon? - Illa.
Du har åtminstone inte en tysk boende i ditt hus.
Jag hörde om din officer. Är han vänlig?
Jag vill inte umgås med honom. Men det vill Lucile. - Va?
Det är bra. Vi flydde i sån hast att vissa saker lämnades kvar.
Tyskarna bor i vårt hus nu. Kan du åka dit och hämta våra saker?
Givakt!
Titta på mig.
Det här är skamligt.
Vad är det här för röra? Städa!
Så det här är vad det innebär att skyddas av tyska armén?
Lucile.
Vänta. Titta på mig.
Det som händer där inne är oförsvarligt.
Jag har inget gemensamt med dem.
Vissa saker är skadade. Vad ska vi göra?
Packa ner det försiktigt. Jag kommer.
Den enda som jag har nåt gemensamt med...
- är ni. - Nej.
Löständer, en porslinsservis-
-föremål med bara affektionsvärde.
Jag hade tagit tillbaka lite smulor från fienden.
Luften surrade av viskningar.
Vissa såg mig som kollaboratör, andra beundrade mitt mod.
Men ingen visste vad jag verkligen kände.
Det mesta är här.
Jag ber om ursäkt för alla skador.
Bra gjort. Du vågar åtminstone trotsa dessa avskum.
- Marthe, bär du upp påsarna? - På torsdag ska hon till sin syster.
Vi har huset för oss själva.
Kom tillbaka. Kom tillbaka!
Benoit Labarie! Så det är du som har stulit av oss.
Din tjuv!
Vad skulle vi göra då? Ni förrädare ville se oss svälta.
Hur vågar du säga så till mig?
Jag säger vad jag vill till dig.
Jag är inte den enda som kommer hit. Alla gör det.
- Och det blir bara värre. - Försvinn.
Kycklingarna.
Ge mig mina jävla kycklingar!
Hoppas på att era tyska vänner stannar länge.
För dagen då de ger sig av...
Jag kom på honom. Det är Labarie.
- Jag sa åt dig att strunta i det. - Han har kvar ett gevär.
Det har halva stan, jag med.
Han försökte skjuta mig med det.
Du måste göra nåt.
- Vart ska de här hästarna? - Afrika, England - vad vet jag?
- Vad betalar vi för dem? - 30 000. 40 000 om de är välskötta.
- Det är halva det normala priset. - Varför bryr du dig om det?
Det gör jag inte.
Bra. För som det här går-
- så kommer människor att arbeta för oss i framtiden.
- Så nu gör vi det här. - Fänrik Bonnet!
Notera vilka som är mest lämpade för krig.
I tre månader hade vi levt jämsides.
Nu var det slut med att tveka.
Låt alla andra strida och hata varandra.
Lämna bara oss ifred.
Sa du inte att du skulle ta in hästen själv?
Vad har du gjort? Gå. Jag avleder dem.
Pojkar, fort! Nu.
Jag har en arresteringsorder på Benoit Labarie. Var är han?
Han är ute på fältet.
Ni fyra, ut på fältet! - Resten söker igenom huset!
Vad är det för fel på er bönder? Ni gömmer era vapen på samma ställe.
Kom ner. Du stannar inte i arbetslägret så länge.
Vicomten vädjade om mildhet. Det blir nog bara ett år.
Massa tid för mig att knulla din fru medan du skyfflar skit i Buchenwald.
Fan för dig!
Stanna där!
Nej! Nej!
- Madeleine? - Är din svärmor hemma?
Hon är bortrest över natten. Vad har hänt?
Hur vet du var han är?
Det är en gammal jaktstuga i skogen.
Erbjöd sig ingen att hysa honom?
Därför är jag här.
De lät mig gå, men de övervakar mig.
Om de övervakar dig...
skulle du inte ha kommit hit.
Benoit är en bra karl och ingen annan hjälper honom.
Han kan inte röra sig så fort. De jagar och hittar honom.
Och då dödar de honom. Vet du det?
Bara du kan hjälpa mig nu. Snälla.
Jag...
Jag är ledsen, jag kan inte...
Sa du inte att madame var bortrest?
Din officer kommer inte. Jag passerade honom på torget.
Han leder sökpatrullen som ska hitta min man.
Fy skäms på dig!
Vad tänkte jag på? Mina vänner och grannar jagades som djur-
-medan jag levde en dröm.
En skamlig dårskap.
Sprid ut er!
Vad gör du här?
Hundarna har din vittring. Ta på de här och följ med mig.
Ut!
Kom ut! Samlas på torget!
Sätt fart!
I går...
mördades en officer i den tyska krigsmakten av Benoit Labarie-
-som bor på Montmort-godset.
Den som är skyldig till att ge honom husrum, hjälp eller skydd-
-eller som vet var han är-
- måste informera den tyska staben om det-
-inom 48 timmar från nu.
Annars ådrar de sig omedelbar avrättning genom arkebusering.
Von Falk, jag vill prata med er. - Kom, vicomte.
Herr major, å Bussybornas vägnar ber jag så hemskt mycket om ursäkt.
Jag visste inte att han skulle bråka så.
Han var kommunist och tjuv och hotade er fru. Vad väntade ni er?
Borgmästaren är ansvarig för sina ortsbors handlingar.
Om bonden inte hittas inom 48 timmar-
- ställs ni i hans ställe inför exekutionsplutonen.
Men, herr major, jag är vicomte.
- Det saknar motstycke... - Vicomte.
General Wolf ville avrätta fem slumpvis utvalda män.
Var glad att jag fick honom att statuera exempel med er.
Ta med honom!
Herr major, jag är vicomte. Det här är helt otroligt. Major!
Dagen innan Bonnet mördades-
- ville han prata med mig om en av våra officerare.
Vet ni vem han ville prata med mig om?
Nej. Det vet jag inte.
Ni ansvarar för avrättningen.
Gå till era män och säg att de ska leta överallt.
Inga undantag.
Vi ska ge dem en läxa. Hitta nåt misstänkt.
- Gå nu! - Ja.
Sprid ut er!
Ur vägen!
Så romantiskt.
- Jag måste prata med hans chef. - Nej.
- Vilka vet? - Ingen.
- Inte ens hans fru? - Jag kunde inte riskera det.
Du skulle ha frågat mig först.
Min farfar byggde det här under det förra kriget.
Gå in, fort. Och inte ett knyst.
Varför gör du det här?
Jag såg honom i Gastons kläder.
Det fick mig att tänka att det kunde ha varit min son.
De är här.
Madame. Vi letar efter Benoit Labarie.
Lucile. Lucile, jag kunde inte komma tillbaka.
- Nej! - Celine, sluta!
Gustav...
Glöm slynan och kom!
- Vi letade i skogen hela natten. - Jag vet.
Herr fänrik. Vi har inte hittat nåt. Vi går upp och letar.
Utmärkt.
Lucile, berätta. Nåt är fel.
Jag gjorde ett misstag.
Vad är det här?
Vad är det här? Ni är judinna!
Var är er dotter?
- Var är er dotter? - Hon är hos sin far.
Vi hämtar henne sen.
Har dina känslor ändrats?
Ja.
Du ljuger.
Vi har hittat nåt i klädskåpet.
En vaka ska hållas för Bonnet.
Men vi har för få dukar, så kan vi låna några av era?
De var min mors. Jag litar på att få tillbaka dem i ursprungsskick.
Självklart.
Packa ner de vita.
Anna?
Öppna!
Ta bort det här!
Gå.
Hon vet inget.
Oroa dig inte. Än finns det tid.
- Nån kanske anger honom. - Vet du, Benoit...
Jag vet, jag vet. Du gjorde det rätta.
Gud kan se in i vårt hjärta.
Jag älskar dig.
Och jag älskar dig.
Uppställning!
Lägg an!
Eld!
Utgå!
Jag hade intalat mig att de är precis som vi.
Men det är de inte.
Vi är olika arter, oförsonliga, fiender för evigt.
Jag tänker inte gömma mig här tills kriget är slut.
Jag är inte rädd för att dö.
- Men jag vill dö för något. - Vad kan du göra?
- Jag känner folk. I Paris. - Vilka?
De organiserar sig för att göra motstånd.
Du kommer aldrig förbi kontrollerna. De är överallt.
- Om jag kör honom då? - Lucile, du kan inte göra det.
Jag kör dig.
Resepasset då?
Jag vet vart du ska, din jävla tyskhora.
Han är i säkerhet.
Vad gör du här?
Jag behöver ett resepass. Jag måste köra till Paris.
En av våra arrendatorer behöver medicin. Hans dotter är svårt sjuk.
Hörde du om vicomten?
- Ja. - Du måste hata mig nu.
Jag hade gjort det om jag var du.
Den här arrendatorn...
Kom han till huset?
- Nej. - Så synd.
Min kalfaktor sa att han kände doften av en annan mans tobak där.
Han tror att ni gömmer någon.
Och du?
Om jag hade minsta misstanke-
- så vore det min plikt att agera på det.
Jag vet det.
Jag sa att tobaken var min. En present från min fru.
Jag säger till min kalfaktor att utfärda resepasset.
Tack.
Vi kommer att träffas igen.
Inte som soldat.
Du kommer inte att känna igen mig.
Var rädd om...
ditt liv.
Är det kärt för dig?
Ja.
Det är kärt för mig.
Herr fänrik, marschordern. Varsågod.
- Vi ger oss av i morgon bitti. - Ja.
Det här är allt du behöver.
Gaston lämnade den här till oss. För alla eventualiteter.
Tack.
Gaston kommer hem.
Det är jag säker på.
Tack.
Herr fänrik. Klart.
Utom att tobaken jag kände inte var er. I ert rum fanns inga spår.
Lugn, jag har ordnat det.
Om hon har gömt nåt så hittas det i kontrollen.
Jag bifogade en lapp om att de ska söka igenom bilen.
Utmärkt.
Herr major. Steiner väntar utanför hotellet.
- God dag. - God dag.
Wohin?
- Vart? - Paris.
Papper.
Kom hit!
Lägg av, Gustav. Det är ju bara en kvinna.
Kliv ut.
Ut!
Öppna bagageluckan.
Öppna!
Snabbare.
Ducka!
Benoit!
Håll i mig.
Hjälp mig.
Öppna dörren.
Knappt ett ord om våra sanna känslor hade sagt.
Inte ett enda ord om kärlek.
Efter kriget hörde jag att Bruno hade dött.
Men kanske försvann han bara. Som jag.
Jag körde Benoit till en gård. En vecka senare var vi i Paris.
Vi kämpade för det vi trodde på. Fyra år senare var Frankrike fritt.
Med tiden försökte jag glömma dem jag miste.
Men musiken för mig alltid tillbaka till honom.
"Suite Francaise" skrevs i smyg när nazisterna ockuperade Frankrike.
Den slutfördes aldrig.
1942 greps Irène Némirovsky som jude och hon dog i Auschwitz.
Hennes manuskript låg i en resväska i 60 år tills hennes dotter fann det.
"Suite Francaise" gavs ut 2004 och blev en global bästsäljare.
"Det är underbart att ha väckt liv i min mor."
"Det visar att nazisterna inte lyckades mörda henne."
"Det är inte hämnd, det är en seger."
Denise Epstein-Dauplé, Irène Némirovskys dotter.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2015
Ansvarig utgivare: Pia Grünler